Tidsåldrarnas Längtan kapitel 62. 491. Från sida 789 i den engelska utgåva. | tillbaka |
De visste, att de själva inte kunde flytta på stenen, och likväl fortsatte de att gå mot graven. Och se, himlen lystes plötsligt upp av en härlighet, som inte kom från den uppgående solen. Jorden skakade. De såg, att den stora stenen var bortvältrad. Graven var tom. |