Guds nåde er evangeliets grundtema. Guds nåde er åbenbarelsen af hans kærlighed - en kærlighed, der gør det muligt for faldne mennesker at blive frelst i Jesus Kristus, og som gør det muligt for mennesker og Gud at samarbejde.
Det var ikke, fordi vi først elskede ham, at Kristus elskede os, nej han døde for os, mens vi endnu var syndere (Rom 5,S). Han behandler os ikke, som vi fortjener. Vore synder fortjener at fordømmes, men han fordømmer os ikke. År efter år har han båret over med vor svaghed og uvidenhed, vor utaknemmelighed og stivsind. Vi har gået vore egne veje, vore hjerter er hårde, og vi har forsømt hans ord, men alligevel rækker han hånden ud mod os.
Tænk, hvad det kostede Faderen og Sønnen at gøre det muligt for os at blive frelst ved hans barmhjertige nåde' Kristus steg ned fra sin høje stilling, som leder i himlen. Han lagde sin kongelige dragt og krone fra sig, gemte sin guddommelighed i en menneskelig skikkelse og korn til vor jord. Han boede iblandt os, så mænd og kvinder kunne få nåde til at sejre, som han sejrede. Adams ulydighed, da han troede på Satans løgn, kostede Guds søn livet, men til trods for den store og ufattelige pris, skinner Guds kærlighed og godhed endnu klarere, end da han havde skabt verden. "Men loven kom til, for at faldet skulle blive større; og blev synden større, er nåden blevet så meget desto større" (Rom 5,20).
Ved Jesus Kristus holder vor Herre hele dagen sin hånd frem, og indbyder de syndige og faldne. Han tager imod alle. Alle er velkomne. Han glæder sig over at kunne tilgive selv de største syndere. Han griber byttet fra den stærke, han sætter fanger fri, han river branden ud af ilden. Han sænker sin barmhjertigheds guldkæde ned i menneskets dybeste elendighed og løber den op, der er faldet allerdybest i synd og elendighed.
Hvert eneste menneske genstand for kærlig interesse fra Ham, der gav sit liv, for at kunne bringe mennesker tilbage til Gud. Skyldige og hjælpeløse sjæle, der ellers ville blive ødelagt af Satans fælder, bliver genstand for lige så stor omhu, som når hyrden tager sig af fårene, der er i hans varetægt.
Frelserens eksempel viser standarden for vort arbejde for dem, der fristes og gør fejl. Vi må vise andre den samme interesse og ømhed, som han har vist os. Han sagde: "I skal elske hinanden, ligesom jeg har elsket jer" Joh 15, 12). Hvis Jesus bor i os, må vi vise hans uselviske kærlighed mod alle, som vi møder på vor vej. Når vi ser mænd og kvinder, der har brug for sympati og hjælp, skal vi ikke spørge: "Er de værdige?" men "Hvordan kan jeg hjælpe dem?"
Kristi underfulde eksempel, den enestående ømhed han viste for de undertryktes følelser og hans glæde over dem, der frydede sig i hans kærlighed, vil altid betyde meget for karakterudviklingen hos dem, der oprigtigt følger ham. De lærer af ham og viser rigelig sympati. Med venlige ord og gerninger forsøger de at jævne vejen for trætte ben. Meget, som nu synes uoverkommeligt, kan klares ved den Guds nåde, som kommer til syne i menneskers godhed og kærlighed. Selvfornægtelse bliver til en livslov.
Det er Kristi ønske at hans børn skal nå dette sted. Han længes efter at åbenbare dem hans nådes rigdomme. Han siger til dem: "Vær derfor fuldkomne ligesom jeres himmelske fader er fuldkomne." Og han siger dette fordi han ved at det er muligt for dem at nå til fuldkommenhed. Det liv som han har levet i denne verden, kan de leve. Han møder fjenden på egen hånd, ligesom de måtte måde ham. Han beder om og modtager kraft der sætter ham i stand til at overvinde konflikten. Og dem som vandrer på Guds veje har den samme kraft. De samme engle som tjente Kristus, skal tjene dem som skal være frelsens arvinger.
Det er vor karakter og vore erfaringer, der afgør vor indflydelse over andre. Vi må mærke Guds nåde i vore hjerter og vore liv for at kunne overbevise andre om dens kraft. Det evangelium, som vi forkynder for at frelse sjæle, må være det samme evangelium, som frelser vore egne sjæle. Man kan kun påvirke en skeptisk verden, når vi selv har en levende tro på Kristus, som vor frelser. Hvis vi skal drage syndere ud fra den rivende strøm, må vore fødder være fast plantet på klippen, som er Jesus Kristus.
Kristentroens adelsmærke er ikke noget ydre tegn. Det er ikke et påhængt kors eller en krone, der afslører menneskets forbindelse med Gud. Det er hans nåde, som den kommer til syne, når karakteren forvandles, der vil overbevise verden om, at Gud har sendt sin søn for at frelse den. Ingen indflydelse, der kan omgive et menneske, er så stærk som indflydelsen fra et uselvisk liv. Det kraftigste argument for evangeliet er en elskelig og kærlig kristen.
Enhver, der får del i Herrens nåde, får også et arbejde at gøre for andre. Guds nåde - i al dens styrke og fylde - er lovet dem, der går ind i hans tjeneste. Den kærlighed de modtager fra Jesus, skal de vise overfor andre. Lad os granske Kristi liv, tale om ham, og se ham tydeligere og tydeligere. Lad os tage imod hans nåde og de velsignelser han tilbyder os. Det vil give os noget, vi kan bruge til at hjælpe andre. Det, der er godt i verden, vil blive styrket gennem vore ord og vort nærvær, og det, der er ondt, vil fremstå som det, det er.